Holocenní sukcese měkkýšů na bělokarpatských slatiništích - Frodlová, Jitka (2012)
Tato práce se zabývá sukcesí měkkýších společenstev na pěnovcových prameništích v Bílých Karpatech. Pro analýzu byly zvoleny fosiliferní pěnovcové sedimenty prameniště Mituchovci, které se nachází na slovenské straně Bílých Karpat u obce Horná Súča (okres Trenčín). Profil o celkové hloubce 263 cm, rozdělený do 18 vrstev, zachycuje vývoj malakofauny za posledních přibližně 11 400 let. Prameniště tedy začalo vznikat na přelomu pleistocénu a holocénu, což umožňovalo testovat dvě obecné hypotézy holocenního vývoje: (1) zda se i v Bílých Karpatech mohla vyskytovat kryptická refugia lesní malakofauny a (2) zda na bělokarpatských prameništích přežívaly v klimatickém holocenním optimu druhy otevřených a stepních stanovišť. Celkem bylo nalezeno 12 468 kusů schránek měkkýšů 70 druhů. Největší rozvoj malakocenóz byl zaznamenán v období atlantiku (považované za klimatické optimum holocénu), kdy počet druhů přesáhl ve čtyřech vrstvách 40. Na základě změn druhového složení malakocenóz byl pomocí analýzy hlavních komponent (PCA) rozeznán čtyřfázový vývoj prameniště - od staroholocenní parkovité krajiny s otevřenými ploškami (s boreálními druhy Discus ruderatus a Perpolita petronella) přes raně atlantický vápnitý mokřad obklopený lesem (např. Vestia turgida a Carychium tridentatum), dále následoval zapojený les klimatického optima s náročnými druhy Macrogastra latestriata a Discus perspectivus a na závěr otevřené prameniště mladého holocénu s druhy Vallonia pulchella a Oxyloma elegans. Z výsledků práce vyplývá, že v oblasti studované lokality se mohla vyskytovat kryptická refugia lesních druhů plžů. Naopak hypotéza o kontinuálním přežívání světlomilných či výskytu stepních druhů na prameništích potvrzena nebyla.