Problem der künstlerischen Autonomie um 1800. Fiktive Musiker and der Schwelle zwischen Empirie und Phantasie - Jaklová, Helena, 1976- (2011)
Předkládaná práce mapuje problematiku literární reflexe vývoje autonomního postavení umělce na přelomu 18. a 19. století. Řada historicko-společenských změn v tomto období se odráží i v novém pohledu na umělce a jeho tvorbu. Zvolená problematika je mj. zasazena do dobového hudebně estetického kontextu, zmiňují se však i pozdější ohlasy jednak v díle A. Schopenhauera a jednak v podobě polemiky Taddaye s Dahlhausem. Celkový obraz umělce v kontextu dobového vývoje doplňují zmínky o změnách v oblasti ekonomie a úvahy o diletantizmu. Těžištěm práce je prezentace vývoje autonomie umělce na vybraných literárních postavách hudebníků. Zvolená linie fiktivních biografií Andrease Hartknopfa (C. Ph. Moritz), Heinricha Wilhelma Guldena a Franze Hermenfrieda (J. F. Reichardt), Josepha Berglingera (Wackenroder/Tieck) a konečně Johanese Kreislera (E. T. A. Hoffman) se ukázala jako nosná v tom smyslu, že jednak jde zčásti o méně známá díla německé literatury a jednak tato volba umožnila prezentovat umělce usilující o autonomii v různých kontextech. Hartknopf chápe hudební umění jako zprostředkovatele umění životního, tento román je tedy oslavou lidství jako takového. V Reichardtově románu je ideální umělec chápán jako prospěšný „měšťák“, který si však dokáže uchovat relativně vysokou míru potřebné umělecké svobody. Romantické pojetí umění a umělce je charakterizováno převahou citovosti. Berglinger tak převádí hluboký náboženský prožitek na prožitek umělecký. Tvůrčímu umělci jsou tedy přisuzovány božské atributy, přičemž je schopen v rámci vlastního vnímání svobodně nakládat s uměním. Kreisler se na jedné straně dostává do konfrontace s přehnanou mírou vlastní inspirace a fantazie, na druhé straně se musí vypořádat s nivelizací uměleckého výrazu měšťáckou společností.