Optimalizace léčby akutního infarktu myokardu - Groch, Ladislav (2007)
Je pojednáno o vývoji léčby akutního infarktu myokardu od druhé poloviny 90. let minulého století do současnosti. Reperfúzní léčba akutního srdečního infarktu s použitím trombolytik byla nahrazena primární perkutánní koronární angioplastikou (d-PCI). K této změně přispěla transportní studie PRAGUE. Prokázala vyšší účinnost d-PCI ve srovnání s trombolýzou v kombinovaném cíli úmrtí/reinfarkt/cévní mozková příhoda u nemocných do 6 hodin od vzniku infarktu a při době transportu do katetrizačního centra až 60minut. Studie PRAGUE-2 pak prokázala i mortalitní prospěch z d-PCI ve srovnání s trombolýzou i při rozšíření terapeutického okna na 12 hodin a dobu transportu až 90minut. Ve druhá části práce jsou prezentovány výsledky jak experimentální, tak klinické práce s buněčnou léčbou po akutním srdečním infarktu s ireverzibilně poškozenou funkcí myokardu. Buněčná léčba je technicky schůdná, mononukleární buňky kostní dřeně v infarktovém ložisku persistují minimálně po dobu 7 dnů.