Kritická teorie sociálních hnutí - Navrátil, Jiří, 1980- (2006)
Práce se zabývá politickou teorií sociálních hnutí u tří klíčových představitelů Kritické teorie Frankfurtské školy. Jejím hlavním motivem je genealogie tzv. nových sociálních hnutí a analýza jejich vztahu ke staré (dělnické) levici v teoretických přístupech H. Marcuseho, J. Habermase a A. Honnetha. Způsob, jakým vysvětlují mobilizaci, povahu a politický potenciál sociálních hnutí je odvozen z jejich obecné teorie společnosti a sociální změny, dán do souvislosti s poklesem vlivu klasického marxistického paradigmatu politického protestu, a představen jako rys rostoucího významu kulturně orientované analýzy kolektivního jednání v této tradici politického myšlení. Závěrečná část práce u tří těchto přístupů zdůrazňuje několik klíčových společných prvků, a srovnává je s alternativním paradigmatem výzkumu sociálních hnutí. Pokouší se tím o zdůraznění existence svébytné a vnitřně koherentní analytické perspektivy - kritické teorie sociálních hnutí.